-Var det det sista, Bilson? -Ja, sir.
-Är mrs Forsyte klar? -Nästan, sir.
Hälsa miss Hester, sir. Tänk, 80 år i dag.
Lägg dem i bilen, Williams. Nu blir vi sena.
Vad gör mrs Forsyte?
Aj! Jag ville ha på mig festklänningen.
Det är bara en tebjudning. Den är alldeles för fin.
Men jag ville det.
Ibland får man inte göra precis som man vill.
Pappa!
-Pappa, pappa! -Vad är det, Fleur?
Jag har den dumma blå. Faster Hester älskar när jag har vitt.
-Lugn. -Jag tänkte satängklänningen.
Den blå muslinklänningen passar mycket bättre.
Satängklänningen. Varför inte?
Jag byter om genast. - Hjälp mig, Bilson.
Jag älskar dig, pappa.
Vi förtjänar rösträtt. Att få komma till tals som en del av mänskligheten.
-Bra talat! -Vi ska inte fängslas utan ombud.
Tvångsmatade som djur-
-med slangar nedtvingade i våra oskyldiga strupar.
Bravo! Bravo!
-Vad tyckte du, Jon? -Alla de där tanterna som skrek.
Står du ut med en tant till? Vi ska besöka min faster.
-Bara hon inte skriker. -Jon!
-Blås ut ljusen. -Det får du göra, Fleur.
-Det finns mer lönsamma saker att göra. -Fast gumman har ju högvis med pengar.
-Tror du att Winifred har en chans? -Pengarna ärver nog lilla Fleur.
-June! -Dartie. - George.
-Är du bjuden på kalaset? -Hesters födelsedag.
Hon måste ha blivit tokig som har bjudit dig.
Jag menar, med släktfejden och allt.
Jag är inte bjuden. Jag var i London och tänkte titta förbi.
Och så är det ett perfekt tillfälle att presentera Jon.
-Jon? -Irenes och pappas pojke.
-Förlåt att vi kommer sent. -Så trevligt, George.
-Trevligt att ses, faster. -Montague. Tack, kära du.
Är det någon underhållning planerad? Fyrverkeribomber, kanske?
-Jag anmäler er, miss Forsyte. -Det behövs inte.
Det är ju din födelsedag, faster Hester.
Så underbart att se dig, kära June. Vi trodde inte...
-Jag var på ett möte i Acton. -"Acton"?
-Det gick fort med bussen. -"Bussen"?
Att kvinnor tvångsmatas i fängelser måste vi protestera mot. - Hej, Soames.
June... Vad ska myndigheterna göra - se på när de hysteriska kvinnorna svälter?
Det är en principsak. Jag beundrar den.
-Absurt. Om du börjar marschera... -Vad gör du då? Låser in mig?
-Jag är Soames fru Annette. -Angenämt.
Och det här är min halvbror Jon.
-Irenes son. -Han har hennes utseende. Ögonen.
Vi går ut i trädgården. Kom, den här vägen.
Det är en väldigt fin trädgård att leka i.
-Gör inte så. -Vad ska jag göra då?
Kittla dem.
-Kom då. -Men min klänning...
-Vad gör du nu? -Fångar honom.
-Här är han. -Nej!
-Så nu passar jag Jon. -Lite tårta? Mer te?
Var är Fleur, Soames?
Fleur!
Pappa?
-Se på fiskarna, de är stora som hajar. -Rör mig inte. - ln med dig. Nu!
-Pojken ska inte vara nära min dotter. -För guds skull!
Han är resultatet av en smutsig förbindelse. En oäkting.
-Han är en lortig liten vilde... -Nu räcker det!
-Han är ett barn, Soames. -Ja, och kan uppföra sig bättre än du.
Vad gjorde jag för fel? Han skrek...
Vi pratar inte om saken.
Vi pratar heller inte om det med mamma eller pappa. Det blir vår hemlighet.
-Hemma! -Det är alltid ljuvligt att komma hem.
-Du måste vara trött. -Nej, jag längtar bara efter honom.
Jag sa ju att jag hörde en bil, Jon.
Mamma, pappa!
Titta, vilket ansikte! Du har använt mina färger, din filur.
De har inte torkat än.
-Hur var det? Vi har haft roligt här. -Ja, det verkar så.
Cowboys.
-Vi såg en som den här i London. -"London"?
Vi var på möte. Jag hjälpte till med banderollen. Sen gick vi till fastern.
-Vilken...vems faster? -Vi hälsade på hos Hester.
Det var skoj ända tills mannen blev arg.
-Vad gjorde han? -Han skrek. På mig.
-Kom, vi ser hur den kör i korridoren. -Säkert som en fågel.
-Jag väntade mig inte att se Soames. -Vad gjorde han?
Han gjorde Jon ledsen. Ni borde inte ha gått dit.
-Är allt bra? -Jag åker hem till London igen.
-Ni vill inte ha mig här. -Vi älskar dig. Du är till enorm hjälp.
Nu glömmer vi att det här hände, så kanske Jon också gör det.
1920 - ELVA ÅR SENARE
-Se upp. -Skänk en slant, herrn.
-Är du där, Fleur? -Sätt dig. Du kommer att älska den.
Vad tycker du?
-Urringningen är lågt skuren. -Det är modernt, sir.
"Modernt"? Är det även modernt att ha tiggare på gatorna?
-Och kvinnor som rider grensle? -Det är inget fel med det.
Enligt mig är det mycket som är fel med det.
Gentlemän brukade rida i Hyde Park. Med rak rygg och höga, vita hattar.
-Krigen förändrade allt. -Det är bra nu, pappa.
Och flickor som hon - korta kjolar och vulgärt uppträdande.
Tycker du inte om klänningen? Då ska jag inte ha den.
Jag är orolig för dig. Fester hela nätterna. Uppe till gryningen.
Jag kan ta vara på mig själv. Jag tänker inte göra någonting dumt.
-Festerna är bara nödvändig lek. -Det kommer inte din att vara.
Min har en chans därför att du ordnar med den.
-Ska du äta lunch med någon? -Nej.
Då går vi till Fortnum & Mason och äter tårta.
-Men vilka ska det föreställa? -Cupido och Psyche, förstås.
Tack, Jon.
Vospovitch är en nyskapare. Han flydde från Ryssland 1916. - Ta in dem, Jon.
-Ett, två, tre... -Försiktigt!
Jag får inget betalt.
Lite till vänster.
Perfekt.
Jag vet att det är det nya, men...
De är mytologins stora, älskande par och så här återskapar han dem.
Folk är trötta på sentimentaliteter.
Kärleken har bombats sönder och samman. Vad betyder den nuförtiden?
Allt. Den betyder fortfarande allt.
-Jolyon. -Charles.
-Promenerade du inte? -Trafiken tycks ha fördubblats.
-Hur mår Irene? -Bra.
-Och Jon? -Han har slutat skolan och är rådvill.
Precis som vi alla var i den åldern.
-Du säger att du får hjärtklappning? -Om jag anstränger mig.
Var?
-Pågår det nu? -Det känns som om hjärtat ska hoppa ut.
Då gör vi en undersökning.
Det var rätt att komma hit. Pulsen är ojämn.
-Men blodtrycket oroar mig mest. -Är det högt?
-Mycket. Du kan få tabletter, men... -Men vad?
Jag är rädd att du är illa däran, gamle gosse.
Du måste sköta om dig själv. Ändra dina vanor.
Ingen fysisk ansträngning överhuvudtaget.
Jag vill förstås träffa dig regelbundet.
Lämplig kost är mycket viktigt. Irene måste lära sig om den saken.
-Jag kan inte berätta för henne. -Du måste.
Nu ska jag bjuda upp min hustru. - Kom, Holly.
-Mina knän! -Stackars, gamle man.
-Inte så mycket av den gamla Holly. -Gå runt.
Nu vill jag dansa.
-Du måste visa mig. -Beredd?
-Bravo! -Pappa!
-Säg inte att du ska bli jazzpianist? -Det finns värre saker. Som galleriet.
-Hur var det där? -Det är framtiden, gud hjälpe oss.
Jag hoppas att du var snäll, pappa. Galleriet betyder mycket för June.
-Jag var ärlig. -Å... Vi har kokat ihop en plan.
-Jag tänker bli bonde. -Jösses...
Bonden Maple har en gård nära vår. Han behöver hjälp med skörden.
-Då vållar du ingen bekymmer, förstås. -Och slipper er.
Ju förr, desto bättre. Sluta inte dansa.
Jag hoppas att ni bjuder generöst nu när det gäller välgörenhet.
-Det har just börjat. -Tack.
Nummer 429 - en kopia av Degas "Flicka hos modisten".
Vem bjuder 20 pund för mrs Lewishams generösa gåva?
20 av herrn med filthatten. 25 av herrn vid bordet längst bort.
30 pund? 30 pund bjudet. 35? 35.
40 pund? 40 pund av filthatten.
-50 pund. -50 av en ny budgivare, mitt herrskap.
Får jag påminna om att varje shilling går till krigsänkorna.
-55. -55!
-70. -80.
-100. -Då har vi 100 pund.
Var det ert sista bud, sir? Då säljer jag den...
Såld för 100 pund.
Ursäkta.
-Hon ser ut att vara i perfekt skick. -Hon ser ut som min dotter.
Vilket ansikte! En fantastisk Degas, trots kopian.
-Michael Mont. -Soames Forsyte.
-Varför ville du ha henne? -Livet i henne.
Jag har en original-Degas om ni skulle vilja se den.
-Och några andra ni kanske känner igen. -Mycket vänligt. Något modernt?
-Expressionism är inte min melodi. -Men ni är samlare?
Vi har nu en siffra på den totala summa som insamlats i afton. - Mr Mont?
Ni borde se det nya, märkliga galleriet på Cork Street.
En varm applåd för den man som har organiserat hela evenemanget.
Kapten Michael Mont var min sons befäl.
Han var där när David...dog.
Min familj skulle vilja tacka honom för hans vänskap med min son.
Och för hans medlidande med oss.
Tack...så mycket.
Ingen kan gissa vem jag är, pappa.
Ser ni inte? Det är ju uppenbart.
Merkurius. Gudarnas budbärare.
-Impulsiv, lättsam och ganska okynnig. -Bra, Soames.
-Ska vi gå till matsalen? -Så tråkiga. Var hittar mamma dem?
Kommer du med oss, Fleur, eller föredrar du barnkammaren?
Fleur.
-Dina vänner hade trevligt. -Jag vill lägga Fleur över knät.
-Det var ett skämt. -Hon är nyckfyll.
Lite bångstyrig kanske.
Hon och jag ska fara till London och gå på några konstgallerier.
Du märker inte att du fördärvar henne. Hon behöver någon som säger "nej".
Du skulle kunna påverka henne om du ville. Om du var stark nog.
Ny klänning? Dyr, förmodar jag.
-Fruktansvärt. -Den är för lågt skuren här.
-Där är den. Nummer 3, Mayfly Filly. -Får jag rida när jag är hos er?
Du kommer att jobba för mycket. Kanske på veckosluten.
-Val! -Vad gör han här? - Hej, pappa.
-Tjänare! Du känner ju kusin George. -Självfallet.
Det här är en vän - Prosper Profond. Han har kommit över från Belgien.
Min son Val Dartie. Hemkommen från främmande land.
Hur står det till?
-Det här är Jon Forsyte. -Angenämt.
-Du store! -Kors! Unge Jon.
-Ni föder visst upp hästar, mr Dartie? -Är ni här för att köpa?
-Jag köper alltid. Och ni? -Om jag har råd.
-Nummer 3 är liten, men fin. -Ja, jag kanske lägger ett bud.
-Inget värt att ödsla lunchen över. -Finns det någonting som är det?
Vill ni göra oss sällskap, mr Val Dartie? Och er unge vän?
I min bil om en kvart. Ursäkta mig.
Då ses vi till lunch.
Ursäkta det där. Pappa är lite stojig. Vi ska förstås inte luncha.
Han skulle nog bli glad om vi gjorde det.
-Mer champagne, sir? -Tack.
Ostron...
-Jon? -Är det gott?
-Pröva! Snart blir det krig igen. -Tror ni det?
Jag startade en krigsmaterielfabrik 1912.
Jag behövde tjäna pengar. Jag tror att det fortfarande är en hållbar industri.
-Krigade ni? -Jag var ju tvungen att pröva vapnen.
-En skål! -Då var det dags...
Skål för Val! Det går bra för dig, gamle gosse.
Du startade upp utan hjälp från någon.
Bra gjort. Fast vi får aldrig se dig i London.
Din mor skulle bli glad över ett litet besök.
Men du är åtminstone här hos oss vadhållande män.
Det ligger i blodet. Du slipper inte undan Dartie-blodet.
Dartie!
-Han är en kricketspelare. -Jag kunde ha blivit det.
Kricket är det vi alla är ämnade för. Varken mer eller mindre.
-Spelar du? -Tittar också. Far tar mig till Lord's.
Hur är det med Jolyon? Det var åratal sedan. Han måste ha blivit gammal.
-Inte för mig. -Bra sagt!
Ursäkta mig.
Den fungerar bättre om man ser på den härifrån.
-Jag har inte sett dig på åratal. -Inte sedan före kriget.
-Jag läste om St John's son. Hemskt. -Vår släkt blev huvudsakligen skonad.
Gud välsigne honom.
Det är Cupido och Psyche. Man ser hur de kysser varandra.
Det liknar mer en lyktstolpe som krockar med en buss.
-Det är en framtidsvision. -Har du investerat i det här?
-Det är mitt galleri. Vet du inte det? -Det måste vara en förlustaffär.
Jag hörde att du samlar på konst. Du förstår dig tydligen inte på det.
För dig handlar det om ägande. Köpa och sälja. Det har det alltid gjort.
Soames Forsyte - den störste specerihandlaren av alla.
Det finns vissa saker man inte kan köpa. Minns du det?
Du har fortfarande inte lärt dig. Ursäkta mig.
Den här är av Paul Post, mamma. Visst är den bra?
-Den är intressant. -Den här är också hans.
Pappa.
-Ett sådant märkligt galleri. -Vi ska gå.
Men jag kom ju precis. Allting är så glatt.
Jag mår inte bra, Fleur.
Fleur?
Fleur!
-Tomater. Eller är det en solnedgång? -Flygplan som ska landa tydli...gen.
Vi går och letar rätt på June. Jon?
Vi måste gå. Fleur!
-Har vi träffat honom någonstans? -Jag behöver luft.
-Är den här er? -"FF" - Fleur Forsyte. Ja, den är min.
Forsyte? Det heter jag också. Vi kanske är kusiner.
Ja, den där dagen i trädgården.
-Avlägsna kusiner kanske. -Jag heter Jolyon, sir. Jag kallas Jon.
Ja, avlägsna. Då så. Adjö.
-Vilka är de? Känner du dem? -Inte väl.
-Är de släktingar? -Din farfar och hans bror grälade.
-Vi känner inte den sidan av släkten. -En släktfejd. Så romantiskt.
-Vill du göra mig nöjd, glöm dem. -Du är arg. Vi talar om det senare.
Nej!
Jag är faktiskt din dotter. Jag brukar få som jag vill.
Berättar inte du, tar jag reda på det på annat vis.
Å, 'Ollywood!
-Det är viktigt att jag träffar henne. -Men hon har gäster. Miss Fleur!
-Miss Fleur. -Den är från Paris. - Min niece Fleur.
Enchanté, mamsell. Jag har fört hit lite av Paris åt er faster.
-Jag är för gammal för sådant här. -I Paris är ingen för gammal.
-Stanna kvar på lunch, snälla du. -Det var en snabbvisit.
Jag träffade någon i morse - Jon Forsyte. Känner du honom?
En avlägsen kusin.
-Hur avlägsen? -Vi har ingen kontakt.
-Hans mamma var så vacker. -Jag har aldrig riktigt känt henne.
-Lunchen är klar, frun. -Tack. Var är nu Monty?
-Vill du verkligen inte ha? -Nej, tack.
-Jon Forsyte. Ung... -I min ålder.
Jag träffade honom med din Val. En fin pojke.
Då måste ni ju känna dem.
Nu äter vi.
-Vi mötte någon i dag. -Vem då?
Soames.
-Han och hans dotter var på galleriet. -Men hur? Visste han att det var Junes?
Jag pratade inte med honom.
Jag såg honom bara. Jag kände hans närvaro.
Å, min älskling! Det måste ha varit fruktansvärt för dig.
Så många år senare får han mig fortfarande att rysa.
Jag kan inte förstå att jag gifte mig med honom.
-Jon verkade tycka om flickan. -Han är en ung man.
-Han var betagen av henne. -Jon blir betagen av flickor.
Han träffar henne aldrig mer. Var inte orolig.
Å, pappa...
-Det är underbart. -Roligt att du tycker om det.
-Jag älskar det. -Nu är du redo.
-Gratulerar på födelsedagen. -Tack.
C'est superbe!
-Kommer kusin Val i kväll? -Ja, med Winifred och Dartie. Hurså?
-Vi har inte träffat honom på så länge. -Han har varit utomlands.
Gifte han sig inte med dottern till en kusin som pappa ogillar?
Det är komplicerat. Släkten Forsytes historia.
-En sak till. -Skynda dig, Fleur.
-Snällt av er att bjuda mig. -Ni är tidig.
Där hänger ju tavlan.
Hon är i gott sällskap med Gauguin. Ett sådant fantastiskt hus.
-Var ni med i kriget, mr Mont? -Ja, det var jag.
-Var det gräsligt för er? -Ja, det var det.
-Den här festen är tråkig, inte sant? -Inte för mig.
Tänker ni dansa? Får jag stjäla en plats på er lista?
Där är kusin Val och hans fru Holly. Ursäkta mig.
-Första dansen? -Självfallet, pappa.
Tack för att du övertalade Soames att bjuda Val och Holly.
Det var det minsta jag kunde göra.
Det här är Prosper Profond.
Charmant.
Prosper har oklanderligt uppförande. Att dansa med värdinnan är artigt.
Du är bra på att dansa, pappa. Du borde roa dig lite oftare.
-Gratulerar på födelsedagen. -Där är faster Winifreds beundrare.
Monsieur Profond, här är min make Soames och min dotter Fleur.
-Vi har träffats. -Precis.
-Är ni här å arbetets vägnar? -Nöjets.
Mr Profond har tjänat pengar på krigsmateriel.
Han tycker om att ge bort dem.
Jag behöver så lite pengar själv. Jag vill att mina vänner ska ha dem.
Ursäkta mig, Soames. Val och Holly.
-Så trevligt att träffa er igen. -Förtjusande.
-Val. -Trevligt att träffas, farbror Soames.
Ursäkta.
-Du kunde försöka för Winifreds skull. -De borde stannat i Sydafrika.
-Och så han. Jag tål inte utlänningar. -Varför gifte du dig då med en?
Så det här är mrs Dartie? Förtjusande! Jag är hänförd.
Vet du någonting om Jon Forsyte? Du är mitt sista hopp, alla är knäpptysta.
Han ska bo hos oss nästa vecka. Han är Hollys halvbror.
-Jag vet ingenting. -Bäst att inte ta upp sådana här saker.
-Vilka saker? -Du är stor. Det var evigheter sedan.
Vore det inte fint om vi var vänner? Kusin Val säger att jag får besöka er.
-Senare i sommar. -Jag tänkte nästa vecka.
Det blir lite svårt.
-Val och Holly bjöd in mig nästa vecka. -En sådant underbart förslag!
Miss Forsyte, vill ni dansa med mig?
-Ursäkta mig. -Ursäkta mig.
Vad gör vi med Jon? Det är som om Fleur visste att han skulle komma.
Hon frågade mig rakt på sak. Över- rumplade mig. De kan inte ha träffats.
-Nej, hur ska det ha gått till? -Hon är bländande vacker.
God natt.
-Vilken underbar fest. Tack! -Du fick lite färg på kinderna.
-Jag dansade hela kvällen. -Med Michael Mont.
-Och andra. -God natt, min kära.
Kusin Val har bjudit mig till deras gård.
-Men vi umgås inte. -Han har hästar som jag kan få rida.
Bara i några dagar. Snälla pappa.
Nåja, om det hindrar dig från att ställa till ofog.
-Natti, natti. -God natt, pappa.
-Vi lever enkelt. Det gör väl inget? -Naturligtvis inte.
Val kunde inte ta emot dig, han motionerar en ny häst.
-Han måste ha fullt upp. -Det har han.
-Du kommer nog att få väldigt tråkigt. -Inte alls. Jag ska ju lära känna dig.
-Är det bara ni två här? -Vem skulle det mer vara?
Holly!
Jag glömde boken i sovrummet.
Det här är Jon, min lillebror. - Fleur är kusin till oss.
Hur står det till?
Jag rusade hit på lunchrasten. Jag måste i väg.
-Varifrån? -Maples gård.
-Boken då? -Boken...
-Vad gör du? -Det är så vackert, jag tänkte gå ut.
Du känner ju inte till den här trakten.
-Ska jag ta med hunden? -Nej. Tack.
Jag kanske är borta hela dagen. Var inte orolig.
-Vart tänker du gå? -Adjö!
-Ursäkta, jag letar efter Maples gård. -Där borta åt vänster.
Det är några kilometer kvar.
Stäng av!
Kom ner och ät!
Sjutton.
Sjutton också!
Jag söker Jon Forsyte.
Och är han inte här så...
-Gå då. -Ja, gå bort dit och hälsa nu, Jon.
-Hej. -Jag har smörgås, men du har visst...
Tack, men jag tror att jag avstår.
De blev smutsiga på vägen hit. Mina nya, fina skor också.
Det var en bra tanke, men det var långt och så glömde jag dricka.
Jag är väldigt glad att du kom hit.
Varför blir jag alltid lerig när jag är i närheten av dig?
Tack så mycket.
Var jag inte listig som hittade dig? Ända sedan dagen hos faster Hester-
-har jag alltid undratv "Vem var han? Varför var alla så arga?"
Och på galleriet var det så pinsamt. Min far höll nästan på att svimma.
Jag vet varförv Det är en fejd mellan våra familjer.
Därför låtsades jag att vi inte hade träffats i går.
-Är du bra på att ljuga? -Inte så värst.
De vill inte att vi ska vara vänner så om vi vill det...
Vilket vi vill.
Då måste vi hålla det hemligt.
Vi pratar om det på hemvägen. Det finns en genväg. Jag sa att jag följer dig.
-Så du tänker bli bonde? -Kanske.
Jag tycker om arbetet och människorna.
Att bruka jord är förstås inte så förnämt, men det bryr jag mig inte om.
Lukta.
Jon, Jon, bondens son Stal en gris och sprang därifrån
-Vals gård ligger bortom kullen. -Jag går ensam. De får inte se oss.
-Det är fånigt. -Du känner inte min far.
Att vara enda barnet ställer höga krav.
Min mor skulle aldrig stå i vägen för min lycka. Din far är säkert likadan.
-Vad gör du? -Jag följer med dig.
Gå inte så fort. Jag hinner inte med.
Ska vi verkligen?
De lite äldre pojkarna i skolan pratade om allt de skulle göra.
Om flickorna de skulle träffa. Sedan tog de värvning.
-Det är gräsligt. -De dog så unga.
Jag vill pröva på allt. Leva för evigt.
-Älska alla? -Det är min hemlighet.
Stanna längre.
Då gör jag det.
Fleur skulle vara där över veckoslutet. Det har gått fem dagar. Vad gör hon?
Rider, promenerar. Det är en förtjusande gård.
Och Annette vill absolut vara i London. Gå i affärer och träffa vänner.
Det skulle vara trevligt att bjuda dig på middag, men jag ska själv gå ut.
-Vart då? -På teater.
-Kan Dartie koncentrera sig så länge? -Vad ska jag koncentrera mig på?
Jag ska inte gå med Monty, utan med Prosper.
-Du kan väl bjuda Soames till klubben? -Jag ska träffa George.
Det är nypremiär på "The Country Wife".
-Låter urtrist. -Obscent. Annette fick inte se den.
-Jaså? Vad handlar den om? -Otrohet.
Perfekt! Som alltid.
-Följer ni med? Det är en utmärkt pjäs. -Inte jag.
-Mr Forsyte? -Oanständig smörja? lcke.
Då måste vi tyvärr gå en annan gång. Jag är också ute ur bilden.
-Men så tråkigt. -En liten affärsangelägenhet.
Jag vill inte gå, men...
Jag ska återgälda det.
-Med er tillåtelse. -Naturligtvis.
Kanske lunch i morgon?
Det skulle vara trevligt.
A bientôt.
-Vad gör karln, i herrans namn? -Vad spelar det för roll?
Underhåller mig. Och vill du äta middag här så vill jag inte höra ett ord till.
-Var träffade du Profond första gången? -Med dig, gamle vän.
-Nej, du presenterade honom för mig. -Säkerligen inte. Nåja, han fanns där.
-Han är gott sällskap och generös. -Han är medlem här, såg jag på listan.
Den som föreslog honom måste veta.
-Var det du? -Varför inte?
Reglerna är att man ska känna till personens stamtavla.
Det är andra tider nu. Förfallet började när vi släppte in dig.
-Jag har aldrig varit som de där. -Det är pengarna som avgör.
Det var trettio.
-Hänger du läpp över din hustru? -Nej, Freddie roar sig bara lite.
Ett gentlemannaavtal - han betalar din skuld, du håller sovrumsdörren öppen.
Hon är din kusin. Lite respekt, tack.
Så gör man på kontinenten. Allt sker öppet.
De högadliga hoppar i och ur varandras sängar. Fransoserna kallas ju "grodor".
Du milde!
"Grodor", sanna mina ord.
Hej. Jag var på väg till London.
Jag kan inte smälta att du är här och kan titta förbi...
-Hur är det med Jon? -Han skördar hela dagarna.
Och läser poesi om nätterna. Jag hämtar lite te.
Hon saknar honom.
Fleur Forsyte är hos oss. Hon bjöd in sig själv och tvingade sig på oss.
-Och Jon? -Vi försökte hålla dem isär, men...
-Har de träffats förr? -På Junes konstgalleri.
Jag tror att de tycker om varandra. Mycket.
Det enda som inte får hända.
Det kanske är bra. De skulle kunna föra samman familjerna.
-Hur är det med dig, pappa? -Det kunde inte komma mer olägligt.
-Du får inte berätta för Irene. -Inte om du inte vill. Jag är ledsen.
-Hurdan är hon? -En ganska krävande person.
-Jag såg att hon kysste honom. -Inte ett ord.
Här.
Det var visst brådskande?
Jag försäkrar att om det inte var av yttersta vikt, skulle jag inte kommit.
-Då så, om ett brev inte räckte. -Håll din dotter borta från min son!
Du vet antagligen att de är tillsammans just nu.
-Jag hade inte en aning. -Min son bor hos Val och Holly.
-Din dotter bjöd in sig själv med list. -Val och hans hustru bjöd in Fleur.
Hon tvingade dem. Hon måste vara som du - hon ser något och ska ha det.
-Vad vill du att jag ska göra? -Se till att det inte upprepas.
-Stoppa det, menar du? -Absolut.
Du kommer hit, bakom ryggen på din son, och säger åt mig att avbryta det?
Du av alla människor?
Mannen som föreläste för mig om vikten av lycka? Som avvisade sin egen familj?
Som stal en annan mans hustru i kärlekens namn?
-Jon och din dotter är inte förälskade. -Har du frågat dem?
Förbindelsen är motbjudande även för mig.
Din son med min dotter.
Vi ska göra allt för att stoppa den. Men jag är åtminstone ingen hycklare.
God afton, sir.